Vi är nog alla här. Jag ser fram emot det här.
Du borde vara vid styrelsemötet. Du är förvaltare och skyddsherre.
- Varför kommer de hit? - Jag vet inte.
Jag antar att de har något att berätta.
De behöver uppenbarligen mer pengar.
Vi ger oss av. Vi ses senare.
Vem är det? Det är väl inte en av böndernas fruar?
Nej, det tror jag inte.
Gillar du verkligen att rida sådär-
-när en sidosadel är mera elegant?
Och mycket mera farligt.
Har farmor rätt? Undviker du mötet med sjukhuset?
Bara lite.
Kan jag vara till hjälp?
- Nej, tack. - Jag antar att ni vill komma igång.
- Med vad? - Följa jakten.
Om du åker, kan de visa dig var du kan se dem hoppa över bäcken.
Jag förstår.
Tack så mycket.
Får jag slicka skålen?
Ja, du kan få slicka skålen.
Gillade du det? Var det ditt första jaktlag?
Det pågår inte mycket jakt i Bayswater.
Andy, gå tillbaka och kolla att allting kommit ned.
- Det tror jag att det har, mrs Hughes. - Skadar aldrig att kolla.
- Han är en bra pojk. - Ja.
Jag visar honom rätt sätt att göra saker på.
Jag ska låta honom lära sig själv, mr Barrow.
Kan jag få rida på ryggen?
Okej då. Men inte så länge.
Jag vill också jaga...
Alla ombord.
Iväg far vi.
Snabbare, snabbare.
Går allting smidigt till?
Det antar jag. Men det är svårare utan en kökspiga.
- Har ni satt ett datum än? - Datum?
Du menar för bröllopet.
Nej, inte än.
- Vad gör du här uppe? - Knappen föll av min manschett.
Jag tänkte laga den innan det blev hektiskt.
- Ska vi gå ner? - Innan vi gör det...
Jag önskar du berättade vad som är fel.
Vad får dig att säga så?
- Du kommer att säga att jag är dum. - Det kanske du är.
Kanske.
Du förstår-
-när jag sa ja till mr Carson...
- Var du inte ärlig? - Jodå, det var jag.
Han är en mycket, mycket bra man.
Så, vad är problemet?
Jag hade inte till fullo övervägt-
- samtliga aspekter av giftermål, av vad jag gav mig in i.
Jag förstår inte. Vilka aspekter?
Ni känner varandra bättre än de flesta paren gör i början.
Herregud, menar du...?
Ja.
Det är precis vad jag menar.
Men det finns inget som är så hemskt med det, väl?
Det är vad de säger.
- Jag kan inte veta. - Mrs Patmore, se på mig.
- Jag är en kvinna i sen medelålder. - Nej, säg inte "sen".
Jag såg inte illa ut som ung, om du kan tro det.
- Det är inte svårt. - Men i dessa tider...
vet jag inte om jag kan låta honom se mig, så som jag är nu,
Ni kanske kan låta det vara släckt.
Det är inte till hjälp, mrs Patmore.
Kommer han inte känna likadant?
Det är ju ingen som har sett honom utan sin frack på åratal.
- Förutom doktorn. - Det har du rätt i.
Väldigt rätt i.
Han kanske föredrar att vi lämnar den biten orörd.
Menar du som bror och syster?
Som mycket kärleksfulla syskon.
Är det vad du vill?
Jag vet inte vad jag vill.
Förutom att jag inte vill känna mig generad och absurd.
Är det därför du inte satt datum än?
Jag tycker att vi borde vara överens om vad vi ska göra.
- Eller inte göra. - Ja.
Tack ska du ha mrs Patmore.
Problemet är att jag inte tror att det är ett samtal som jag kan ha med honom.
Du menar inte att jag ska försöka?
Skulle du kunna?
Fy sjutton.
Jag har haft en del uppgifter i min tid, men...
Det vore en sån lättnad för mig.
Anna.
- Vad har hänt? - Inget. Jag... Har blivit förkyld.
Bäst att fortsätta.
Är du okej?
Javisst.
- Inga brutna ben i alla fall. - Tack vare mr Fairclough.
Mycket snällt. Trevligt att se er ute.
Jag vill aldrig missa en jakt om den står på min tröskel.
- Ska jag ta er tillbaka? - Absolut inte.
Om du bara kan hjälpa mig upp.
Jag tar inte någon sorts ton.
Jag påminner dig bara om deadlinen.
Tack ska du ha. Adjö.
Problem vid kvarnen?
Min redaktör, mr Skinner, igen.
- Vad är problemet? - Allting är ett problem.
Nej, det är inte riktigt sant. Jag tror att jag är problemet.
Han gillar inte att arbeta för en kvinna.
Så enkelt är det.
Jag antar att du hade rätt i att inte sälja och ta pengarna.
Det tror jag att jag hade.
Andrew.
Var god och be mrs Hughes att servera te åt...
Jag vet inte riktigt. Kan ni räkna dem medan de anländer?
Absolut, milady.
- När fick du veta detta? - Vad menar du?
Det är du som har fakta. Det är första gången vi hör den.
Vad spelar det för roll?
Faktum är att det kungliga länssjukhuset i Yorkshire-
-vill ta över vårt lilla sjukhus-
-vilket är en skandal.
- Men det är inte fullt så enkelt. - Varför inte?
Det kan vara till fördel för byn. Om vi formar ett sådant partnerskap-
- skulle våra patienter ha tillgång till mera modern utrustning...
- och avancerade behandlingar. - Kapitalinsamlingen vore effektivare.
Och priset av kapitalinsamlingen vore förlust av all kontroll-
- och att bli redskap åt en ansiktslös kommitté i York.
Vad är viktigare, hälsa eller makt?
Det viktigaste är att ha makt över försörjningen av vår egen hälsa.
Mina damer, lugna er.
Lady Grantham har rätt.
Vår självständighet är inte något som vi bara borde överge-
-utan eftertanke.
Hur fick du reda på det här?
- De skrev ett brev till mig. - Vilka då?
Jag är sjukhusets skiljedomare. Ingen har skrivit till mig.
Sedan du tog över den positionen har du pratat som att det är du som styr.
Det är jag som styr. Eller jag vet åtminstone varje detalj om hur det styrs.
Och jag borde informeras om alla föreslagna förändringar.
- Du blir informerad nu. - Om du måste veta...
så var det en vän i styrelsen i York som berättade det i smyg.
De kommer snart skriva till oss.
Vill du skydda din makt på patienternas bekostnad?
Jag vill skydda patienterna på min makts bekostnad.
Och må bäste man vinna.
Jag är glad att vi är överens om detta.
Låt oss inte göra så stort väsen av det.
Jag mår bra.
Jag går in.
Jag är helt blöt.
Säg inget till din mor.
Kan du se till att han får massage? Han skötte sig bra.
Ja, milady.
- Vem är du? - Rita Bevan.
Vet du inte vem jag är, lady Mary? Jag känner dig.
Nej, jag känner inte dig.
Och jag antar att du har glömt allt om Grand Hotel i Liverpool med, milady?
Natten där med viscount Gillingham?
Jag var en kammarjungfru, men jag antar att vi är osynliga för folk som er.
Detta är bara nonsens. Du har inga bevis.
Var inte larvig. Du vet inte vad jag har.
Jag har till att börja med en sida ur registret.
- Då är du en tjuv. - Ja.
Jag är en tjuv. Jag vill ha 1000 pund för att hålla tyst.
Det är befängt.
Då får vise hur befängt det är.
Jag går nu. Men jag kommer tillbaka.
Gör inte det. Du är inte den första som har försökt att utpressa mig.
Jag är glad att du vet hur det fungerar.
Som sagt, jag kommer åter.
- Vad tänker du på? - Inget av värde.
- För mig är det. - Jag är utsliten. Ge mig lite te.
- Du låter barnen trötta ut dig. - Tack.
Jag har haft Marigold på ryggen sedan lunchtid.
Hur bra har det barnet det?
- Vad menar du med det? - Men, vad var hon?
En bondes dotter.
Tills hon sågs av lady Edith.
Hon kommer att växa upp i en viktig familjs famn-
-och leva ett liv därefter.
Jag tror inte att Marigold har någon större garanti för lycka.
Där har vi lady Mary tillbaka från jakten.
Jag vet att du inte samtycker men det är vanligt i London nu.
Vore det allt, milord?
Ja, tack ska du ha.
Det finns något att prata om. Det är en del av ett större samtal.
Men vid något tillfälle måste vi diskutera framtida anställningskrav vid Downton.
Vi har skurit ner en hel del, milord.
Vi har bara en dräng och två husor.
Allt eftersom kökspersonalen gått har vi inte ersatt dem.
Jag vet. Vi behöver inte vara drastiska.
Herrgården fungerar väl tack vare Crawley och Branson-
- men jag gillar inte att vara oinformerad.
Båda husorna har faktiskt meddelat att de tänker sluta.
Jag tänkte berätta det för dig.
- Jag hoppas inte att de var missnöjda? - Nej, nej.
En ska gifta sig, vilket vi visste om-
-och Madge har fått ett jobb i en affär.
Vilket är bättre än att arbeta här.
Hon säger att hennes man vill att hon ska vara ledig på kvällarna.
Jag ska be er att minnas, milord,
- att det fanns fem lakejer och fem husor när jag började här.
Nu har vi två av varje och inga köksbiträden alls.
Vi måste sköta huset så som det borde skötas.
Jag ber er inte att skära ner-
- men vem har en butlerassistent nu för tiden?
Om jag kunde hindra historiens framfart, hade jag kanske gjort det.
Men det kan jag inte, Carson, varken du eller jag kan hindra tiden.
Olyckligtvis.
Änkegrevinnan har anlänt, milord.
Och hon väntade definitivt på dig?
Vad spelar det för roll? Hon vet att jag var där.
- Tänker du betala? - 1000 pund? Var inte galen.
Om jag betalar, kommer hon bara tillbaka.
Vad ska du göra då?
Inget förrän jag måste.
Skulle en tidning skriva om det?
"Greves dotter i kärleksmöte med gift viscount."
Ingen av oss var gifta då.
Det är fortfarande en bra story.
Men vad sker i ditt fall?
Finns det några nyheter?
Du hade berättat om han inte längre var ute på borgen.
Det är vi på ett sätt båda.
Jag är åtminstone ute på borgen och han är på hal is.
Tills de avgör om de kan åtala oss.
- Vad sa inspektör Willis? - Inget.
Mr Willis är inte ovänlig. Han hade sagt något om det var över.
Jag förstår att du är upprörd.
- Vad menar du med det? - Du verkade lite nedslagen...
- när du kom in. - Bry dig inte om mig.
Vad ska vi hitta på med ditt hår?
Du kommer att bli väldigt sen.
Jag tänkte inte tvätta det, men jag föll och nu är det fullt av lera.
Du får bara göra ditt bästa.
- Du är väldigt tyst. - Jag har mycket att tänka på.
Ett delat problem är ett halverat problem.
Eller dubblerat.
Där är du.
De har kommit ner, så jag tillkännager det när du är redo.
Jag är redo nu. Den första rätten är kall så den är redan uppe.
- Mycket bra. - Mr Carson, kan jag få byta ett ord?
- När du är klar för kvällen. - Om vad då?
Jag berättar senare. Det är ingenting illa.
Åtminstone...
Nej-
Jag berättar senare.
Jag tror inte att Molesley menade att vara ovänlig angående Marigold.
Det tror inte jag heller.
- Det verkade påverka dig. - Gjorde det?
Det är ironiskt.
Så många barn som behöver ett hem.
Så många hem i behov av ett barn.
Herregud, vad sade jag?
Min käresta, vad var det jag sa?
Det är inte ditt fel.
Älskling.
Jag trodde att jag var gravid.
Men i morse...
Men, det är jag inte.
Du borde ha sagt något.
Jag ville inte att du skulle börja hoppas.
- Du vill veta att det hände. - Att du ser att jag var.
För att det har hänt förut. Två gånger.
Jag kan inte.
Det går inte med mig.
Det har vi inga bevis för.
Och om du inte kan, så kan du inte. Vi kommer att klara oss.
Jag har gjort dig besviken.
Inga ord kan vara mindre sanna.
Du kan aldrig göra mig besviken.
Förresten så har vi haft så många besvär.
Det finns inte ett par i världen-
- som har haft så många besvär som vi haft.
Så, vad hade Tom att säga?
Han har hittat ett hus med en trädgård. Sibbie är lycklig i skolan.
- Pratar med en amerikansk accent. - Vore det så hemskt?
Stackars Tom. Om han var som en fisk på torra land här, vad är han i Boston?
Som en fisk i vattnet. Det finns en stor koloni av irländare där.
Om du frågar mig, har han landat på fötterna.
Hur går sökandet efter hans ersättare?
- Vi har knappt börjat. - Vi har inte börjat alls.
- Vi behöver ingen ersättare. - Varför inte?
För att jag är hans ersättare.
- Jag tänker bli den nya förvaltaren. - Vad sa du?
Vi har arbetat ihop sedan han kom från Dublin.
- Varför skulle jag inte? - Helt rätt.
Men alla tunga lyft då?
Jag kan nog lyfta minst lika mycket som gamle mr Jarvis kunde-
-innan Matthew jagade bort honom.
- Intelligens väger tyngre än muskler. - Länge leve kvinnors rätt.
Men det är inte bra att ta ett jobb som sliter ut en.
- Jag gör det väl just nu? - Jo.
Men du kommer att vara död vid årets slut.
Vi vet bara vad vi är kapabla till när vi testar våra gränser.
Vi vet sannerligen om vad du är kapabel till.
- Vad ska det betyda? - Isobel, vad har farmor gjort för fel?
Vi kommer att bråka om sjukhuset. Hon startade det genom att dölja fakta.
- Kära nån. - Det verkar som att vi borde...
Cora, ödsla inte tid på det.
Det angår mig och kusin Isobel.
Vi kan inte ha ordföranden i en dragkamp mot skiljedomaren.
- Det kan vi om det behövs. - Med stackars gamle Clarkson som rep.
- Passar det bra nu? - Så bra som någonsin.
Var så god.
- Lite av detta? - Nej, tack.
Saken är den att jag har talat med mrs Hughes om ert giftermål.
- Javisst - Och jag undrade om...
Vi pratade båda om de villkor som ni tänker leva med.
Goda villkor hoppas jag. Är du säker?
- Jo, förresten.
Du förstår, vi pratade om hur det kommer att bli-
- att dela era liv efter så många år på egen hand.
Det är en kärnpunkt. Jag håller med.
Eftersom ni är vana vid att göra saker på ett visst sätt.
Det är sant, det är jag.
Men jag vill tro att jag än kan förändras.
Ja, det är klart.
Men förväntar du dig att dela med dig...
av ditt sätt att leva?
Gör inte alla de när de gifter sig?
Jag antar det.
Så, vad kan jag hjälpa dig med?
Ingenting.
Det var mycket trevligt att ha ett litet samtal.
Tack för portvinet.
Jag ska lämna dig i fred nu.
Smider du planer?
Du låter som en guvernant som fruktar avsked.
Du låter som att du försöker leda in mig på villospår.
Är det något som besvärar dig, Robert? Du har verkat lite bekymrad på sistone.
Har jag? Det kanske jag har.
Jag frågar mig själv hur länge till vi kan fortsätta såhär.
- Fortsätta med vad? - Hushållet, tjänstefolket.
- Du har väl inte hamnat i svårigheter? - Nej.
Men en butler, andrebutler, lakejer-
-en uppassare, kammarjungfrur.
För att inte tala om hushållerskorna, köket, tvätten, trädgårdarna.
Ja.
Du tycker att det är lite väl mycket år 1925.
Lönekostnaderna är tre gånger större än de var före kriget.
Snart kommer de vara högre. Och dessutom-
- lever någon som vi, nuförtiden?
Du kommer nog inte se mycket till förändring på slottet.
Kungafamiljen, hertigarna, några fler, och all lycka åt dem.
Men de flesta skär ner.
Det låter kärvt att män och kvinnor-
- ska behöva förlora sitt levebröd för att det nu är omodernt.
- Men tänk om de kan hitta arbete? - Hurdå?
Hur många tror du det påverkar?
Jag vet inte, men en del.
Kära nån.
Farmor var i form.
Jag borde resa till London snart.
- Är det din redaktör? - Delvis.
Jag får tala lite vett i honom.
Men min hyresgäst flyttar också ut i slutet av månaden.
Ut från Michael Gregsons våning?
Ut från min våning.
Men jag är inte helt säker på vad jag ska göra.
Borde jag snygga till den och hyra ut den igen-
- eller vore det bra för mig att ha en egen bas London?
Det är en tanke.
Nåväl, jag går till sängs.
- God natt. - God natt.
Edith, ensam i stan. Vad kommer hon hitta på?
I hennes ålder har hon rätt att hitta på något.
Är någonting fel?
Vad menar du?
Jag oroar mig för dig.
Jag är din far. Det är tillåtet.
Vad får dig att tro att någonting är fel?
Hur var middagen?
- Var den trevlig? - Mycket.
Jag är rädd att förändringarnas vindar blåser runt Abbey med-
-som jag antar att de var menade.
Vad menar du, milady?
Sättet som de driver stället på.
De tänker väl inte friställa manskap?
Jag sade ingenting.
Jag är bokstavligen som en grav, vad gäller andras hemligheter, milady.
- Det kommer inte påverka oss. - Det hoppas jag inte.
Nej då.
- Vi har ändå bara det mest basala kvar. - Det har du rätt i.
Det har blivit mycket sparsamt häromkring.
Jag oroar mig för de som måste gå.
Men kom ihåg, inte ett ord till någon.
Milady.
Hur gick det igår kväll?
Daisy, hämta den där kokosglassen.
Jag vill att mrs Hughes ska få smaka.
Inte så bra. Jag kunde inte komma in på ämnet.
- Avskräckte han dig? - Nej, det skulle jag inte säga.
Men det var svårt att ta upp ämnet.
Ursäkta mig. Kan ni hjälpa mig?
Jag har ett meddelande åt Lady Mary från änkegrevinnan. Det är brådskande.
Jag kan se till att hon får det.
Lady Grantham vill att jag lämnar över det till Lady Mary själv.
Jag är ledsen, men vi känner inte dig.
Och Lady Mary är inte nedkommen än.
Jag heter Ellen Goss. Jag är ny vid huset Dower.
Jag ska bara ge henne ett kuvert.
Okej då. Jag ska ta dig till hennes rum.
Ja?
Ursäkta att jag stör. Änkegrevinnan har ett meddelande åt dig.
- Det är visst brådskande. - Det tvivlar jag på.
Jag har det inte. Hon skickade en husa att överlämna det.
Så hemlighetsfullt. Nå, var är den här mysteriska husan?
Här, milady.
Tack ska du ha mrs Hughes.
Vi ska inte ta mer av din tid.
Kan du be Anna komma upp?
Såklart, milady.
- Hur vågar du? - Jag vågar mer än du.
Du kunde ha bett henne att kasta ut mig. Varför lät du bli?
Det hade bara gjort saker och ting värre.
Det blir mycket värre när du är utsträckt-
- över mittuppslaget av "News of the World".
Du är avskyvärd.
Förstår du inte att det där inte fungerar på mig?
- Vad då för något? - Snofsigheter, den graciösa damen.
Du tror att du är underbar, inte sant?
Din sort är färdiga. Ni är på väg ner och vi på väg upp.
Arbetarklassen må vara på marsch men jag tror inte du är inräknad.
Var snäll och gå nu.
- Kommer du ge mig pengarna? - Du hade bara kommit tillbaka för mer.
Tänk om jag gav dig mitt ord.
Det vore skrattretande, om jag inte vore så äcklad.
- Jag var på väg... - Det här är ms Bevan...
- som jag berättade om. - Hur tog du dig in?
Vad tror du? Jag ljög.
Nu har du en chans kvar och det kommer bli din sista.
Du måste älska bestraffningar.
Anna, kan du se till att hon går?
Självklart, milady.
Mr Molesleys jagar mig om mina tentamen.
Jag avundas dig inte.
Det ger mig glädje att minnas att jag inte behöver ta fler tentamen.
Men han har rätt. Jag måste ta dem, vad har allting varit för annars?
Verkar inte som att hon blir kvar vid huset Dower.
Nej. Hon är ingen kandidat för långsiktig anställning.
Inte särskilt sympatisk.
Jag undrar vad som stod i det meddelandet.
Jag antar att du är överraskad att jag lierar mig med änkegrevinnan.
Endast eftersom du har fel.
Du har en rörande tillit till byråkrati.
När de väl tagit över sjukhuset-
- kommer de att styra utan hänsyn till området.
Jag har sett det i krigs-och fredstid. Det är alltid likadant.
Bryr du dig inte?
Jag ska berätta vad jag bryr mig om. Det är inte invecklat.
Jag bryr mig om överlevnadsgrader.
Mrs Crawley, jag tror inte att du avser att vara stötande.
Men jag avser att vara ärlig. Jag är lika bekant med stället som du är.
Så detta är inte något som lord Merton har intalat dig att göra?
- Lord Martin? - Du måste minnas honom.
Den välkända källan av all medicinsk kunskap.
Jag önskar dig lycka till med din bundsförvant.
Vad säger man? Hellre dig än mig.
God dag.
- Du har besök. Inspektör Willis. - Vad vill han?
Ingen aning. Han är i mr Carsons rum. Mr Bates är redan där.
Men om en kvinna har erkänt, vore det till ända.
Inte helt. Kommissarie Vyner tror att det kan vara ett falskt erkännande.
Folk som erkänner när de inte har något med saken att göra.
Har de inte kollat upp henne?
Om hon är hans offer, måste folk ha sett dem tillsammans.
De kan inte bevisa något samband.
Hon säger att mr Green träffade henne på en pub.
Ingen kan styrka det. Vi kan inte sätta henne i fängelse för vanföreställningar.
Så varför är ni här?
Det är er rätt att veta att någon har erkänt.
Hur visste hon att mr Green skulle vara i Piccadilly?
Det skedde spontant. Hon såg honom stå där.
Pratade han med henne som vittnet sa?
De pratade. Han talade ned till henne och skrattade åt henne.
- Och hon knuffade honom. - Jag tror att hon talar sanning.
Och jag är övertygad om att det kommer visa sig stämma.
Adjö.
Det var dumt av honom att komma innan de hade några bevis.
Var inte barsk. Han menar väl.
Att mena väl räcker inte.
Ett brev från Rose till oss alla.
- Hur verkar hon? - Hektisk och lycklig.
New York verkar passa henne.
Milord, William Masons far är där nere.
Vad vill han?
Ägarna av godset som han hyr av har lagt ut det till försäljning.
- Vad? - Säljer familjen Darnley Mallerton?
- Det är svårt att tro. - Det var det för honom med, milord.
Det kommer att ske en auktion av husets innehåll den tionde.
Du förvånar mig. Men vad kan jag göra?
Han undrar om du kan hjälpa honom att få behålla sitt hyreskontrakt.
Är han säker att det inte är deras avsikt?
- Han fick en förvarning i posten. - Kanske en formalitet.
De måste sälja i beboeligt skick. De nya ägarna kan låta honom stanna.
Han undrar om du kan ta reda på vad hans chanser är.
- Kan han inte fråga själv? - Det är mera sannolikt att du får ett svar.
- Jag hoppas att det inte är oförskämt. - Nej då.
Han var Williams far, han är Daisys svärfar.
- Han har förmåner i detta hus. - Som jag trodde.
Jag har inget emot att ringa ett samtal. Är Mason i tjänarnas väntrum?
Ge honom något, jag ringer om jag fått kontakt.
Utmärkt, milord.
- Vad tänker du säga? - Jag har hört att de ska sälja.
Jag kan känna en intressent men tänkte att jag skulle undersöka innan.
Mycket uppslagsrikt. Du vore en god hovman.
Det hade jag inte, man står upp för mycket.
Mrs Hughes.
Du kanske kan börja kalla mig Elsie?
Inte här. Inte medan vi arbetar.
- Vad var det då? - Jag önskar att vi kunde sätta ett datum.
Är det någon brådska?
Mr Mason, greven ringer dem just nu.
- Tack ska du ha. - De kan inte bara be dig att flytta ut.
Inte sedan du och din far gett stället så många år.
De gav mig en förvarning och de kommer ge mig viss kompensation.
- Jag är trots allt bara en hyresgäst. - Så ser inte jag på det.
Det spelar ingen roll. Så är det bara.
Hallå.
Hej, ms Denker. Vad för er hit idag? Inte för att starta problem, hoppas jag.
- Jag? Varför skulle du säga det? - Jag har ingen aning.
- Nej, jag har kommit för att sympatisera. - Sympatisera? Med vad då?
Nyheterna om att de ska skära ner på hushållet här. Jag beklagar.
- Va, varifrån kommer detta? - Hon är aldrig en besvikelse.
Då är det väl jag som får gå då. Sist in, först ut.
- Det vet du inte. - Det handlar om vem som...
är till nytta och vem som är dekorativ. Håller du inte med mr Barrow?
Jag pratar hellre om gatumusikanten.
Kära nån. Jag hoppas att jag inte kastat en skugga.
Vad trodde du att du gjorde, strösslade solsken?
- När började den där nya husan? - Vad för ny husa?
Hon kom med ett meddelande från grevinnan.
- Jag har ingen aning om vem det kan... - Där har vi biblioteket.
Mr Mason, du borde följa med mig.
Andrew, vad gör du här?
Mr Moseley ville ha mera mjölk.
- Hämta det då. - Mr Carson...
visste du något om att personalen ska avskedas?
Det är inte ett lämpligt ämne just nu.
Är du redo mr Mason?
Naturligtvis är Sir John mycket upprörd över det hela.
Det kan jag tänka mig.
De kunde inte sälja godset utan att det var i beboeligt skick.
- Är det sålt nu? - Ja.
- Det tror de åtminstone. - Och jag måste flytta ut?
Inte nödvändigtvis. Det vore de nya ägarnas beslut.
Jag förstår.
Tack så mycket för din hjälp, milord.
Om jag hör någonting mer, berättarjag för Daisy.
Tack ska du ha.
Stackars karl.
Att ha hela sin framtid hängandes på en skör tråd vid sin ålder.
Det är ovisshetens tider.
- Hur mådde John när ni talades vid? - Upprörd.
De kastar in handduken.
Han sa att när de betalat av lånen finns det inte mycket kvar.
Tim emigrerar till Kenya.
Stackars Marion.
Att separeras från sin ende son. Det kommer hon att hata.
- Jag sa att vi skulle gå på auktionen. - Vill du?
Johns far och min pappa höll ihop i vått och torrt.
Det kunde vara kul att hitta någon minnessak från den gamle.
- Hur är det med farmor? - Hon är redo för en strid.
Spring till mamma, Georgie.
Hej, älskling.
Du kan väl hålla dig undan.
Främst för att hon kommer vinna. Ingen står någonsin i vägen för henne.
Vad du menar är att ingen har hindrat henne än.
Kan jag hjälpa till ms Denker?
Nej. Jag organiserar bara grevinnans papper.
Hon kommer strax ner.
- Jag meddelar mrs Potter. - Det var betryggande.
Butlern ger kokerskan en tidig varning.
Vad pratar du om?
Nej, jag vill inte oroa dig.
Oroa mig om vad?
Om du måste veta.
De kommer att sänka lönerna häromkring.
Men varför ska vi oroa oss.
Vad kan vi göra åt det? Que sera sera.
Försöker du hävda, på ditt som vanligt tafatta sätt-
-att våra jobb är i fara?
Jag vill inte låta belåten mr Spratt-
- men jag tror nog att grevinnan alltid kommer att behöva klä av och på sig.
Medan en butler är en lyxvara. Är det vad du menar?
Mitt råd är, mr Spratt, att leva i stunden.
Vi, ingen av oss, vet vad framtiden kan bringa.
Jag lade era glasögon där borta, milady.
Tack ska du ha, Denker.
Jag kan äta middag när den är färdig. Kan du informera mrs Potter?
Javisst, milady. Fast du kunde ha ringt efter henne själv.
Ursäkta mig?
Det var bara en tanke, milady. Jag ber om ursäkt.
Bara en tanke.
Vet du vad du ska göra om den där ms Bevan kommer tillbaka?
Inte ännu.
Om jag betalar kommer jag att ha en vampyr efter mig i resten av mitt liv.
Om jag vägrar kan hon ruinera mig.
Vad skulle du göra?
Bli inte utpressad, milady.
Det låter lätt att säga, men låt bli.
Jag tror att jag håller med, om jag är stark nog.
I vilket fall är mitt liv i spillror.
Och jag trodde att jag var rädd för en skandal-
- men på nåt sätt är tanken på utpressning värre.
Att hon vågar.
Jag fick hålla igen för att inte ge henne en örfil.
- Önskar du något mer? - Nej. Tack ska du ha.
Vi må, båda två, ha våra problem.
Men vi tar oss igenom dem.
- Kan du ge mig en minut? - Om du vill.
Följ med till mitt skafferi.
Jag har en känsla av att vi aldrig kom till anledningen av ditt besök igår.
Nej, det stämmer.
Fast, jag frågar mig själv...
var du en budbärare åt mrs Hughes?
Det kan man säga, ja.
Du var på uppdrag åt henne.
Ja, det stämmer.
Mrs Patmore-
- bad hon er att berätta att hon har ändrat sig?
Vad? Nej.
Nej, inte direkt.
Jag väntar.
Det är bra.
- Men det är svårt för mig att prata om sådant.
Nu sitter jag som på nålar.
Det här går inte. Jag måste se åt andra hållet.
Du förstår-
- hon är en mycket stolt kvinna, mr Carson.
Det vet jag, och jag respekterar det.
Och hon vill aldrig framstå som larvig för er.
- Det kan hon inte heller. - Nej, men som er fru...
undrar hon om du kommer att förvänta dig...
att hon utför en hustrus ansvar.
Brukar inte hustrur sköta sina ansvar?
Goda fruar, i alla fall...
Ja. Där har vi det.
Vi kom fram till det.
Det tror jag att vi har.
Hon vill veta om det är din förväntan.
Ett komplett äktenskap.
I motsats till?
Att leva tillsammans i partnerskap, antar jag, i vänskap.
Nära vänskap, förstås.
Är det vad hon erbjuder?
Nära vänskap.
Hon måste få veta vad du förväntar dig.
Tänker du någonsin på en tid då vi får höra att hela mr Green-affären är över?
- Såklart gör jag det. - Vi kunde börja planera igen.
Återuppliva våra drömmar.
Du menar din gamla dröm om ett hus fyllt av barn.
Jag är ledsen.
Nu är det slut med självömkan, jag lovar.
Om de bara lämnar oss i fred, blir jag lycklig oavsett vad som händer.
Nej, det blir du inte.
Åtminstone inte lika lycklig som du kunde ha blivit.
Men det är snällt av dig att säga.
Tja...
det var ett obekvämt uppdrag för dig.
Jodå.
Jag är ledsen om du är generad, för det är jag.
Jag är inte direkt generad.
Jag tror inte att genans spelar så stor roll-
-när någonting är så viktigt som det här.
Vad ska jag säga till henne då?
Tala om för henne mrs Patmore-
-att i mina ögon är hon underbar.
Jag förstår.
Du säger att hon undrar om jag vill ha ett komplett äktenskap.
Och svaret är...
ja, det vill jag.
Jag vill ha ett riktigt giftermål-
- ett sant äktenskap, med allt som det inkluderar.
Och jag hoppas att jag inte är taktlös-
- när jag ber dig att vidarebefordra detta meddelande.
Oroa dig inte för mig.
Jag älskar henne, mrs Patmore.
Jag är glad och lycklig-
- och spricker av stolthet att hon gått med på att bli min fru.
Och jag vill att vi ska leva så nära-
- som två människor kan för den tiden som återstår för oss på Jorden.
Jo, du kunde inte ha gjort det tydligare.
Jag ska berätta det åt dig.
Och om hon känner att hon måste dra sig ur...
må så vara.
För jag skulle aldrig kunna leva någon sorts påhittad vänskapslögn.
Nej-
Det trodde jag inte heller.
Jag önskar er all lycka, mr Carson.
Tack ska du ha, mrs Patmore.
Det är värt mycket för mig.
Jag är ledsen att jag stör, Ers höghet.
Ja, Spratt, vad är det?
Jag hoppas bara att ni är goda nog att ge mig tillräcklig förvarning.
Ursäkta, vad då?
Så jag kan finna en annan anställning innan jag förvisas.
Men, Spratt.
Du har uppenbarligen haft en mardröm som du misstar för verkligheten.
Ers höghets humor är alltid stärkande.
Men det är ett ämne med viss betydelse för mig.
Jag hade inte förstått dig bättre om du talade i Urdu.
Ms Denker har berättat nyheterna om-
- att hushållen här och vid Abbey ska reduceras.
Har hon?
Jag vet inte hur du skulle klara dig utan en kokerska, husa eller ms Denker-
- vilket innebär att jag är den ende kandidaten för avsked.
Jag tror att många lever utan en butler.
- Det har jag hört. - Precis.
Jag ber bara om lite förvarning innan det är dags för mig att gå.
Låt det vara, Spratt.
- Jag ska ta hand om det. - Ers höghet.
Kan jag gå på auktionen?
Varför vill mr Mason gå? Kommer det inte göra honom ledsen?
Jag tror att han är nostalgisk.
- Han har känt familjen hela sitt liv. - Det blir upprörande.
- Därför vill jag hjälpa till. - Jag förstår.
De nya ägarna kommer närvara.
Självklart. De kommer att köpa mycket för att vara övertygande när de tar över.
Vi kommer tillbaka i tid till att arbeta på middagen.
- Hur tar du dig dit? - Jag bad mr Stark...
om att få åka där fram i en av bilarna.
Du är fräck. Det kommer mr Carson inte att gilla.
Inte ens mr Carson kan alltid få som han vill.
Lady Mary har åkt till Thirsk. Jag vet inte när hon väntas åter.
- Vem ska jag hälsa från? - Jag kan vänta.
Lady Mary kan vara borta i timmar. Du behöver inte vänta.
- Det tänker jag göra ändå. - Tack ska du ha, jag tar hand om detta.
Jag vill inte vara oartig, fröken.
Men om du vill träffa lady Mary ska du avtala en tid.
Vad är det som pågår? Carson?
Inget som bör angå dig, milord. Den unga damen ska just gå.
Tvärtom, det kommer att angå dig-
- eftersom jag har väntat på lady Mary länge nog.
Kära nån, så exotiskt.
Jag föreställer mig att hitta alla från Bloomsburygruppen här inne.
Michael kände faktiskt en del av dem.
Jag mötte Virginia Woolf i detta rum och Lytton Strachey-
-trots att hon inte stannade så länge.
Jag önskar att jag kände er mr Gregson. Vi log åt varandra-
- och talade om vädret, men vi pratade aldrig på riktigt.
Det känns som att jag gavs en liten stund av lycka-
-och det får räcka.
Från och med nu kommer mitt liv att bli ett mönster.
Nonsens.
- Du har Marigold. - Det är sant.
Så, vad tycker du att jag ska göra?
- Vill du ha ett liv i London? - Jag vill bara ha ett liv.
Jag har inget emot London.
Men jag hade inga barn för att göra vett av ett liv på landet.
Jag vet inte om jag kan påstå att jag har ett barn.
- Folk är inte lika nyfikna i London. - Nej.
- De bryr sig inte. - Är det inte skönt?
Och så finns det museum och gallerier och teatern.
Folk talar alltid om sådant-
- men man går ändå bara när vänner är på besök.
- När avgår ditt tåg? - Du har rätt. Vi borde ge oss av.
Men frågan återstår, vad har du i din framtid?
Hänga runt Downton och bli påhoppad av Mary?
Välgörenhetsarbete, resor, förlagsarbete. Vad?
Där är problemet. Jag vet inte.
Jag vet bara inte.
- Jag har väntat på dig. - Vad är det?
En ung kvinna med en motbjudande min har frågat om dig.
- Hette hon Bevan? - Jag visste att hon var bekymmer.
Hon kan orsaka bekymmer, men bara för att jag var dåraktig.
Vi kan alla vara dåraktiga, milady.
Vet du, Carson, en dag kommer det att vara något som jag gjort-
-som även du kommer döma mig för.
- Det tvivlar jag på. - Sade hon om hon kommer åter?
Hon är ännu kvar. Jag försökte få henne att gå, men...
- Var är hon nu? - I biblioteket med hans höghet.
Pappa, jag vet inte vad den här personen har berättat.
- Endast sanningen. - Jag hoppas inte hon får pengar...
- inte för mig. - Ta det och gå.
Och kom ihåg, ett endaste ord...
Du är då tursam.
Men det antar jag att du alltid är.
- Vad sa hon? - Tillräckligt.
Jag är mycket besviken på Tony Gillingham.
Var inte det.
Han ville att vi skulle gifta oss.
Vår syndiga vecka var bara en del av hans plan att övertala mig.
Men varför sa du då nej?
För att när det kom till kritan, var han inte rätt.
Inte för mig i alla fall.
Och du tänkte inte på George?
Det är klart att jag gjorde. Jag tänkte på er alla.
Jag behövde bara vara säker.
Jag antar att du var en änka trots allt och ingen nybörjardebutant.
Men det är ändå inte så som dina föräldrar hade uppträtt.
Jag vet inte. Om du tror på vad de skriver om den edvardianska tiden.
Vad tänkte du göra med ms Bevan?
Jag skulle inte bli utpressad. Det vet jag.
Så jag hade väl låtit henne publicera och låtit det vara.
Ganska tufft för Tony och Mabel.
I vilket fall, jag ringer banken imorgon och ger dig åter dina 1000 pund.
Jag gav henne 50 pund.
Och här är hennes undertecknade erkännande till utpressning.
Hur lyckades du med det?
Jag förklarade att hon antingen kunde få 50 pund om hon skrev på-
- eller gå härifrån tomhänt och anmälas till polisen.
Men hur vet du att hon inte kommer tillbaka?
Jag sa att om något blev publicerat eller om jag någonsin såg henne igen-
- skulle jag använda detta och få henne åtalad.
Jag är imponerad.
Min älskade pappa förvandlad till Machiavelli.
- Kommer under någonsin att upphöra? - Är det en komplimang?
Du har fortfarande betalat 50 pund.
- Jag ska ersätta dig. - Behövs inte.
- Det var väl använda pengar. - Varför?
Att få veta att min äldsta inte längre är ett barn-
- och stark nog att ta hand om denna egendom.
Sannerligen, hon kunde uppenbarligen styra riket-
-om hon så ombads att göra.
- Jag hoppas att du menar det. - Det gör jag.
Och jag är mera intresserad än någonsin att få se vem som i framtiden-
- når upp till dina precisa krav.
Kanske ingen.
Jag är hellre ensam än med fel man.
Vem var den unga kvinnan som jag såg gå sin väg?
En som ville ha pengar, som vanligt.
- Gav du henne något? - Lite.
Det var för en god sak.
- Har Edith ringt? - Ja. Hon kommer tillbaka till middagen.
Jag undrar om hon vill med till Mallerton imorgon.
Kanske borde vi åka allihop.
- Huset Ushers nedgång. - Vi får inte yvas. Vi kan vara näst på tur.
Daisy, gå upp. Du vill inte ha dem väntandes.
Jag tänker bara på vad mr Carson sa till dig.
Det kan jag tänka mig. Det gör jag med.
- Jag är ledsen jag inte gjorde det själv. - Jo, det var svårt, det förnekar jag inte.
Tycker du att jag borde godta hans villkor och sätta ett datum?
Nej, nej. Det är ditt beslut.
Jag kan bara säga att det var mycket rörande när han talade om dig.
Han undvek att vara vulgär?
Vulgär? Det kunde han inte vara om han så sattes på ett glamourkort.
Jag hade velat känna att en man kunde tala om mig på det sättet vid min ålder.
Det hade jag.
Nu måste jag fortsätta.
Vi måste sätta igång om vi ska hinna titta runt innan det börjar.
- Så det är farväl till Mallerton. - Varför?
Planerar du att undvika de nya ägarna?
Jag tror bara inte att jag kommer vara i Yorkshire så mycket i framtiden.
Det var en lustig sak att säga.
Det är dags att gå framåt.
Och jag är ogift så jag måste göra det ensam.
Det låter ganska allvarligt.
Jag tycker att det låter positivt.
Tack ska du ha, Baxter.
Mr Carson. När du sa att vi skulle veta om det fanns en plan...
Ursäkta mig medan jag ser till att de kommer iväg.
Han verkar inte så bekymrad, så det kan inte vara så farligt.
Vi vet båda att ju värre det är, desto mindre vill han verka bekymrad.
Dessutom kommer de att vilja bli av med mig ändå.
- Det är säkert inte sant. - Jo, det är det.
Du har sett hur de varnar Andy att hålla sig undan mig.
Vi kom väl överens när han började. Nu vågar han knappt tala med mig.
- Du hittar bara på. - Det gör jag inte.
Bra, du är här.
Jag chansade bara.
Jag trodde att du kanske var på auktionen med de andra.
Jag gillar inte auktioner-
- speciellt inte när jag tidigare kände huset.
Jag hatar att se folks tillhörigheter lagda på hög som om de vore skräp.
Vi skiljer oss när det handlar om vikten av tillhörigheter.
Blir det någonsin kyligt uppe på din höga häst?
Jag ville komma för att jag inte vill att vi ska vara oense om sjukhuset.
Jag vill vara säker att vi kan vara oense-
-utan att det blir ont blod mellan oss.
- Det beror på vem som vinner. - Nej då.
Vilket innebär att du är säker på att segra.
Vi får se om det.
Ska jag ringa efter lite te?
Det är ganska tidigt.
Men jag tror att vi har gjort oss förtjänta.
Jag minns Mallerton på 1860-talet.
Kära gamle lady Darnley gillade alltid att fylla huset med kungligheter.
Hon var beroende av artigheter.
Som vi skrattade. Det är ledsamt att tänka på.
- Spratt, kan vi få lite te? - Ers höghet.
Det verkade lite kyligt så jag tog med mig en sjal.
- Du är ett under, Denker. - Tack ska du ha.
Jag kommer att sakna dig.
- Milady? - Äh, jag är ledsen.
Glöm att jag sa något. Inget är avgjort, trots allt.
- Vad är inte avgjort? - Jag förstår inte.
Du berättade väl för Spratt att personalen skulle skäras ned här...
- och på Abbey? - Det kan jag ha nämnt.
Som jag sa, inget är bestämt.
Men Ers höghet skulle inte klara sig utan en husa.
Mrs Crawley gör det, inte sant?
Det stämmer.
Men jag vill inte att stackas Denker ska bli upprörd.
Men mrs Crawley klarar sig också utan en butler, milady.
Det är sant. Men jag tror inte att jag kan släppa traditionerna riktigt så mycket.
Ska vi ta lite te?
Ers höghet. Ms Denker.
Oroa dig inte, ms Denker, jag har en kopia av vår lady där uppe.
Du menar väl inte att du klarar dig utan en kammarjungfru?
Absolut inte.
- Varför var du då...? - Ibland är det bra att härska med rädsla.
Jag kan knappt tro det.
Jag brukade komma hit hela tiden som pojk.
Kommer du vara lika filosofisk när det är vår tur?
Jösses, de säljer allt.
Detta är Johns mormor för Guds skull.
De måste tycka att den är för stor.
För stor för London.
Kära John. Vi är hemskt ledsna.
- Jag hoppas åtminstone att du vill detta. - Men det är det inte alls.
Du tömmer verkligen stället.
Vi har sparat några porträtt som får hänga i London-huset.
Vad är poängen med att spara på resten? Detta livet är över för oss.
- Det kommer inte åter. - Jag avundas dig.
För många hänger kvar, istället för att inse verkligheten.
Vi hängde kvar, tyvärr, alldeles för länge.
Och nu finns det inget kvar.
Lär er av oss.
Där har vi Henderson-familjen.
Finns det något du vill köpa eller tittar vi bara?
Jag ville se huset lika mycket som något annat.
Jag minns detta rummet från julfester och liknande.
Men om jag får snoka runt.
Det var en bröllopspresent när Sir John gifte sig.
En gåva från hyresgästen. Jag bidrog med en halv krona.
Hade ingen öl i en vecka.
- Synd att se den säljas. - Det är inte rätt.
Den fick bäst i sin ras vid lantmässan.
Vunnet av en Holstein-mjölkare.
Min far såg efter Holsteins före han tog över vår gård.
Det är som att de säljer ditt förflutna tillsammans med sitt eget.
Där är de.
Det är de nya ägarna. Mr och mrs Philip Henderson.
De som inte kan garantera att du får stanna kvar?
- Du ska inte... Daisy. - Det är inte okej.
- Det är inte till någon nytta. - Jag måste säga något.
Vem är detta?
Hon är svärdotter till en av bönderna som hyr marken.
- Ursäkta mig, är du den nya ägaren? - Det är jag.
Du insisterar på att delge varsel till män...
- som har gett sina liv till ägorna. - Daisy.
Ni sparkar ut familjer som varit här i generationer.
- Vad ger er rätten till detta? - Det finns...
- Det är nog inte du som ska svara. - Ta er samman.
En man som säljer sina bröllopsgåvor.
Vet du vad det innebär för en bonde att ge en halv krona?
- Bryr du dig inte? - Daisy, sluta omedelbart.
Jag är ledsen, men nej.
Mr Mason har gett hela sitt liv till denna gård-
- som hans far och farfar före honom, men var är tacksamheten?
Mr Henderson, jag tror inte att hon avser att vara ohyfsad.
Ni kan inte tro att om jag väljer att behålla några av bönderna...
- skulle svärfadern vara en av dem? - Tänk på att hon är upprörd.
Jag är ledsen, Darnley. Det är inte lustigt.
Adjö, mrs Mason. Du har inte varit till hjälp för dig själv.
- Jag talar för mig själv... - Adjö.
Nu får ni ursäkta. Auktionen påbörjas.
- Hon menade nog inget med det. - Vad har jag gjort?
- Han kommer nog lugna ner sig. - Jag skulle inte satsa pengar på det.
Jösses.
Vi borde hitta våra stolar.
De är här borta.
God eftermiddag mina högheter, damer och herrar.
Det första föremålet är en samling sporttryck.
Mitten av 1800-talet. Vem vill påbörja budandet?
Två pund, någon? Två pund, till att börja med.
Vi säljer saker som vi inte borde sälja.
Men jag tänkte bara på det lilla huset på Thurloe Square-
-och jag kunde inte finna alternativ.
Du kunde spara det ifall barnen påbörjar ett hus någon dag.
Det är en dröm. Inse att-
- det om 20 år inte kommer finnas hus av denna storlek som inte är institutioner.
Jag kommer att sälja för 1,17 pund. Såld!
Det var allt. De är i salongen, har kaffe, vi är klara.
- Hur var din dag? - Inte så bra.
Det är nog inte så illa som du säger. Mr Henderson kommer förstå.
Nej. Jag ville vara till hjälp, men gjorde det värre.
- Framför hans höghet? - Allihopa.
- Det kan visa sig vara besvärligt. - Tack, Thomas.
Om de avskedar mig kan jag bara klandra mig själv.
- Det kommer inte ske. - Vad kommer att hända med mr Mason?
Vad kan han göra?
Försöka hitta ett gods som låter honom hyra, men vem ha honom?
- Det är ett bra liv dock. - Förvandlas du till en lantpojke?
- Låt mig Visa dig runt. - Andy kan ta sig runt själv.
- Han ser smart nog ut. - Nej, nej. Kom in.
De är här, eller var det nyss.
- Inspektör Willis har något att berätta. - Det är sent, men du ville nog höra.
- Beror på vad det är. - Ska vi gå någonstans avskilt?
De har levt med detta lika länge som vi har.
De har hittat ett vittne till mötet på puben.
De har kopplat samman dem, hennes erkännande är sant. Det är över.
Jag kan inte tro det.
Jag borde inte ha kommit förrän nu. Ledsen, jag borde ha väntat.
- Det gör inget. - Jag går och berättar för hans höghet.
Men ni hjälpte oss när allt hopp var ute och det ska jag inte glömma.
Det är svårt att medge en skuld, men vi står i skuld till er.
Rättvisan har triumferat.
Jag är inte alltid övertygad om att den gör det, men det har den ikväll.
Vi måste genast gå ner. Vad kan vi ge dem att dricka?
Beror på hur långt ni vill gå, milord.
Det finns lite Veuve Clicquot i en mycket sval del av källaren.
Den ligger inte på is, men vore god.
Hämta tre, fyra flaskor. Vi ska fira denna stund.
Det har varit en lång väg. Kan detta vara slutet?
Det verkar så, med ett lyckligt slut.
Anna, jag visste att denna dag skulle komma.
Här, ta ett glas allihopa, så fort ni kan-
-medan jag förbereder en skål.
Brittisk rättvisa, som hela världen avundas.
Jag antar det, om det blir rätt i slutändan.
Jag hade kunnat få svaret lite tidigare.
- Amen, milady. - Andy, Daisy...
hämta grammofonen. Vi använder den aldrig sedan Lady Rose är borta.
Vet vi mer om kvinnan som gjorde det?
Bara att hon skickade ett meddelande till mrs Bates.
Hon säger att hon är ledsen att hon väntade så länge med att erkänna.
- Det är väl bra... - Ge henne ett meddelande från mig.
- Säg att jag förlåter henne. - Vad kommer de göra nu?
Hon får sitta i fängelse för dråp. Hon blir inte hängd.
Och mr Green fortsätter att förstöra liv.
Men inte ditt liv, inte längre.
Jag är ledsen för vad ni stått ut med. Jag borde inte säga det, men det är jag.
- Du gjorde bara din plikt. - Du ska få fortsätta. God kväll.
Sov gott. Det finns mer vin om ni tar slut på detta.
Vi kommer sova gott i natt.
Vakna upp imorgon utan den där stenen i bröstet.
Jag tror att jag ska åka till Thirsk imorgon.
Besöka några fastighetsmäklare. Börja planera igen.
Men inte för en familj.
- Det kan vi tyvärr inte planera. - Vi är fria.
Vi är trygga. Och jag har dig.
Det räcker, jag lovar.
Jag vet att du vill att det ska vara sant.
Och jag älskar dig för det.
Och jag älskar dig.
- Vad gör du? - Är detta kylskåpet?
Det är det.
- Mrs Patmore hatar det. - Det är väl klart.
Ät ingenting som de ska använda imorgon.
Detta får mig att minnas.
Berättade jag om vår kokerska när jag var pojke?
- Mrs Yardley. - Flera gånger.
Hon var en riktig surpuppa. Men hon var snäll mot mig.
Hon lät mig gömma mig här när jag var illa ute.
Förvarade en låda med kakor och sötsaker åt mig.
- Rosamund var rasande. - Rosamund var avundsjuk.
Ska vi gå och lägga oss?
Förlåt, Carson. Vi borde inte vara här.
Det går bra, milady.
Men jag ville be om ett ord angående Daisy.
Jag hörde vad som hände på auktionen. Vi kan inte låta det gå opasserat.
- Nej, jag antar det. - Det är skäl nog att avskedas.
Är det inte lite väl barskt? Samma dag som Bates goda nyheter?
Hon ångrar det säkert.
Jag tror att Guy Fawkes ångrade att han försökte spränga parlamentet...
- men han fick ändå betala priset. - Kan du inte bara säga åt henne?
Du vet hur man ser till att det inte återupprepas.
Det går bra, milady. Om det är er önskan.
Vi går upp nu. God natt.
God natt, milord, milady.
Har du funderat på var Carsons ska bo efter att de gift sig?
Inte direkt. Jag hade snarare glömt bort det.
Ska vi kalla henne "mrs Carson"? Det vet jag inte att jag kan.
Vi har större bekymmer att hantera.
Har du fattat ett beslut om sjukhuset?
Vilken sorts beslut?
Jag hoppas att du kan stötta mammas strävan att bibehålla kontrollen-
-eller snarare, hålla sig ur det helt.
Jag kan inte hålla mig borta, Robert. Det är för viktigt.
Och din mor har förresten fel.
Vilket leder till en mycket prövande vår och sommar framför oss.
Du trodde nog inte att det skulle ha någon efterverkan...
- med tanke på mr Bates nyheter. - Nej.
Jag visste att det skulle komma. Jag vill bara veta hur illa det blir.
Illa nog att få dig att känna dig liten, dåraktig och omogen-
- och oförmögen att kontrollera din känslor på ett vuxet vis.
Så känner jag redan.
Men inte illa nog att förlora din plats.
Om jag hade fått bestämma hade det varit annorlunda-
- men hennes höghet insisterade på att ge dig en andra chans.
- Tack, mr Carson. - Tacka inte mig. Tacka henne.
Gå tillbaka till festen nu, innan jag ångrar mig.
Ska vi ansluta oss till de andra?
Innan vi gör det...
Jag vet att jag har avfärdat dig.
Och mrs Patmore berättade om ert samtal.
Det visste jag att hon skulle.
Jag hoppas inte att det blev en chock mellan oss.
Nej, jag är inte chockad.
Det var nog bättre att vara ärlig, efter att du tagit upp ämnet.
Jag håller med, mycket bättre så.
Jag ville inte att du skulle tro att jag har lurat in dig i ett arrangemang-
-som inte är vad du riktigt förväntat dig.
Det skulle jag aldrig tro.
Javisst.
Om du har kommit på andra tankar-
- borde vi informera de andra imorgon bitti.
Jag gör inget uttalande. Vi kan bara berätta för en eller två-
-och låta det spridas.
Det kommer förstås vara något av en sensation-
-men det går över.
Du missförstår mig.
Jag var rädd att jag skulle vara en besvikelse för dig.
Att jag inte skulle kunna tillfredsställa dig, så som jag är nu.
Men om du är säker...
Jag har aldrig varit så säker på något.
Dåså, mr Carson-
-om du vill ha mig, kan du få mig-
- för att citera Oliver Cromwell: "med vårtor och allt."